, לי בגדול כל עיסוק במקורות רלונטיים והפיכתם לעכשוויים ומה שיותר מקורות מסייע לעשיה היום יומית בכתיבת תוכניות לימוד וימצא את ההדים באופן ישיר בתוכניות הלימוד
שלמה פוקס
18.02.201421:21
, ערב טוב, כידוע בעיקר למי שהשתתף בסמינר בוגרים, קולות עוברת שינוי ארגוני הן בעקבות החלפת מנכ"ל והן בשל המציאות הפילנתרופית. אי לכך הנהלת קולות החליטה להעריך את הפרויקט הנוכחי ולבחון באם להמשיך, ובאם להמשיך, מהי המתכונת הראויה, הרצויה! ראשית ברצוני לאודי, מנחם ואביה על המאמץ הרב שהושקע בהשקת הסוגיא הן לוגיסטית והן תכנית, שנית להודות לכם/ן הפעילים יותר והצופים מרחוק! תודה על התגובות והעניין. אודה, נודה לכל מיקוד, רעיון, מחשבה שיש לכם – קולות מעוניינת למקד את פעילויותיה לכיוון של תרגום – מתיאוריה למעשה, מלימוד לעשייה, הן במישור הפרט והן במישור הכלל. אי לכך חשוב מאוד לדעת מה אתם חושבים על פרויקט סוגיא. השאלה מופנית גם לאותם צופים שהציצו ולו פעם אחת, אנא שתפו במחשבה. האם כפי שנכתב (בעבר) אפשר בפייסבוק? האם החומר אינו מזמין, האם ריבוי מקורות מרחיק, האם השיעור המוקלט ו/או ההובלה של אודי היא הדרך הנכונה והרצויה. תודה ואאחל ימים טובים שלמה התשובות יהיו עבורי/עבורנו כ'משלוח מנות' ו/או כ'מתנות לאביונים'?! ברוח הפורים ההולך ומתקרב…
, ולימינו נראה לי שכולנו מוכיחים את ה"אחר" אנשי הימין את אנשי השמאל המזרחיים את האשכנזים. עשירים את העניים וההפך נראה לי שיש טעם לתוכחה רק בתוך המחנה שלך רק בקהלך במשפחתך בין חבריך ולא בקהל זר ומנוכר . היא לעולם לא תישמע ולעולם לא תובן ולעולם לא תתקבל. דוגמא קטנה מהחיים במועצה שלנו אף נער או נערה לא נוסעים בטרמפים כבר שנים אפילו בתחנות אוטובוסים שלא בתוך הישובים לא מרבים לחכות. הצטרפו אלינו ישובי המפונים מגוש קטיף שהיו רגילים לנסוע בטרמפים והם ממשיכים בנוהג הנפסד הזה גם היום . אז לוקחים אותם ומוכיחים אותם ומסבירים להם שחטיפה שלהם ובלה בלה בלב… והם בוהים בך במבט שאינו מבין מהיכן הגעת. כמה מכוניות שעצרו לידם והודיעו להם אצלנו לא לוקחים טרמפיסטים שינו את המנהגים הללו טוב יותר מכל התוכחות. וכמובן אתר הטרמפים של המועצה שמסייע לכולנו ליסוע איש עם רעהו.. דוגמא קטנה מהחיים דאין תוכחה והכאה על חזה רעך כאשר מנהגיו אינם מנהגיך. עשה זאת אצלך בבית ואצל חבריך בלבד ואם בכלל. אם בעולם פוסט פןסט מודרני יש חטא בכלל ואם כך האם יש מקום לתוכחה בכלל. בחברה כולה ברור שאין אבל בקהילות קטנות יש ובהן גם מקום לדיבור על המעשה.
, הבעיה הגדולה שלנו היא להבחין בין מה שכבר המקרא זיהה כ"נביא אמת" לעומת "נביא שקר" כדאי לראות את הקריטריון לאבחנה שהמקרא מציע: השאלה המענינת היא , האם הקריטריון הזה יכול לשמש אותנו כיום
, אשר שלום, המבחן האמיתי הוא היחס לאחר – בפתח דברי בעיון בפרשת קדושים (ויקרא יט') הצבעתי על הפסוק המרחיב את 'ואהבת לרעך… לפסוק לד' – 'ואהבת לו כמוך כי גרים הייתם בארץ מצרים', כלומר הדרישה היא לאדם באשר הוא ללא הבחנה. יתרה על זאת ישנו מדרש 'תנא דבי אליהו' הדורש שיויון התנהגות בין ליהודי בין ללא יהודי (עכו"ם בלשונו), אפשר להתווכח על הדרך, או מדוע זה לא נכתב במפורש אך המסר ברור – ובפרק כח' הוא אומר כך – ד"א (המשך המדרש על הפסוק בדברים ו', ד') "ואהבת את ה' אלהיך" שאתה תהא מאהב שם שמים על הבריות, שתהא יודע דברי תורה ותהא קורא ושונה בדברי תורה ותהא משאך ומתנך עם בני אדם באמונה, כדי שיהיו הבריות הרואים אותך יאמרו – 'אשרי פלוני שלמד תורה, כמה נאים מעשים שלו, כמה יפים דרכיו, אוי לו למי שלא למד תורה! העבודה! שאנחנו נלמוד גם כן תורה ונלמד לבנינו תורה',
ונמצא שם שמים מתקדש על ידו, ועליו הכתוב אומר (ישעיה מט') "ויאמר לי עבדי אתה ישראל אשר בך אתפאר".
אבל בזמן שאדם קורא ושונה בדברי תורה ואין משאו ומתנו בנחת עם הבריות ועסקו אינו באמונה עם הבריות, הן, הן, אומרים עליו – 'ראו איש פלוני שלמד תורה, כמה רעים מעשיו, כמה מכוערים דרכיו, העבודה! שלא נלמוד תורה ולא נלמד את בנינו תורה,
ונמצא שם שמים מתחלל על ידו, ועליו הכתוב אומר (יחזקאל לו') "ויחללו את שם קדשי באמור להם עם ה' אלה ומארצו יצאו",
ולא נתנה התורה אלא על מנת לקדש שמו הגדול.
מכאן אמרו ירחיק אדם את עצמו מן הגזל, בין מן הישראל בין מן העכו"ם,
ולא עוד, אלא משום שכל הגונב מן העכו"ם, לסוף הוא גונב מן הישראל
ואם הוא נשבע לעכו"ם, לסוף הוא נשבע לישראל, ואם הוא מכחש לעכו"ם, לסוף הוא מכחש לישראל, ואם הוא שופך דמים לעכו"ם, לסוף הוא שופך דמים לישראל,
ולא נתנה התורה אלא לקדש שמו הגדול שנאמר (ישעיה סו') "ושמתי בהם אות ושלחתי מהם פליטים", מהו אומר בסוף הענין "והגידו את כבודי בגוים".
עד כאן לשון המדרש – קידוש השם – בחיים, בהתנהגות בניראות כלפי כל אדם באשר הוא!
חלפו עברו אי אלו שעות וכלשון הפרשה (כי תשא) קול ענות חלושה אני שומע, ובמדויק – קול דממה דקה!
מה ניתן ללמוד מהשקט? מעכלים… חושבים… לא מעניין… – כל דלעיל נכון?!
פתחתי בציטוט מדברי אבא קובנר מתוך דבריו 'אמת התוכחה' (אצרף את מאמרו) דבריו פונים פנימה אל החברה הקיבוצית ושואל – לאן פנינו מועדות, ובעיקר בדבריו הוא שואל כיצד נבחין בין נביא אמת המוכיח בשער לבין נביא שקר ובחתימת דבריו הוא טוען שנביא אמת אינו מסתפק בתוכחה אלא דורש לזכות העם! חיפוש דרך – לבקר ולנסוך תקוה במקביל!
דומני שמה שניסיתי במהלך הלימוד להראות כיצד השאיפה לחברה מתוקנת – 'קדושים תהיו, מחייבת תוכחה נוקבת ומאידך היא דורשת להמנע מפגיעה בזולת!
באם נרצה להרחיב נושא זה הרי שנצטרך לברר מהן גבולות התוכחה (אצרף את דבריו של הנשקה) וכן האם יש למנות אדם, איש או אישה להיות המבקרים כפי שהיה בכתות מדבר יהודה (אצרף את מאמרו של שיפמן)
ניתן לראות כמקור החיוב בתוכחה את האימרה – 'כל ישראל ערבים זה בזה', האם נוכל לדבק בערבות ללא ביקורת נוקבת כדי לתקן את הזולת מתוך שאיפה להגיע לחברה מתוקנת ולו בקצת!
ראשית אנחנו ממליצים להכנס לעמוד המקורות ולעבור עכשיו , לאחר שמיעת השיעור על המקורות השונים שלא היה מספיק זמן לעיין בהם בזמן השיעור
הסיפור של יוסי ממעון מעלה בין השאר את השאלה של התוכחה הסאטירית .
האם היא באמת יכולה להשיג תוצאות או שמא היא רק מאפשרת איוורור של הביקורת באופן שהיא יוצרת אליבי של עימות עם הממסד אבל בפועל מחזקת אותו .?
מה דעתכם? האם ארץ נהדרת או מצב האומה יכולות לשמש כמוכיח לאומי? האם מהדורות החדשות עושות זאת טוב יותר? ומה לגבי תיאטרון או ספרות?
תגובות אחרונות
, לי בגדול כל עיסוק במקורות רלונטיים והפיכתם לעכשוויים ומה שיותר מקורות מסייע לעשיה היום יומית בכתיבת תוכניות לימוד וימצא את ההדים באופן ישיר בתוכניות הלימוד
רצינו להמליץ על
![user profile image](http://metzilah.sugia.net/wp-content/uploads/sites/5/2013/11/-מנהל-199x300-e1452078987388.jpg)
אודי ליאון
14.02.2014
17:01
, ראו שרשרת מקורות זו שעוסקת בשאלת גבולות הגזרה של התוכחה. במוצאי שבת ב21:30 – ננסה לשדר לכם בוידיאו הסבר קצר על המקורות ואולי נרחיב לעוד כמה מקורות אתם מוזמנים להצטרף לפגישה . או להכנס אליה אחר כך בזמנכם החופשי . בינתיים : שיעורי הבית. ראו את הגדרת מצוות התוכחה אצל הרמב"ם : האם הוא לא הגזים לדעתכם ? היכן הגבולות הללו יעברו בימינו ? שאלה אחרת המופיעה במסכת ערכין היא – האם כל אחד יכול להוכיח ? האם כל אחד כדאי להוכיח? ונקנח בסיפור מעשה חסידי , שמתחיל כמו בדיחה על רבי חסידי שפוגש איש הלכה ליטאי גדול אבל נגמר באופן מאוד לא משמח. והשאלה , הלא מובנת מאליה יכולה להיות : מה אתנו ? באיזו דרך נלך? שבת שלום ולימוד מהנה ולהתראות במוצאי שבת
המשך קריאה >
וְכִי תֹאמַר, בִּלְבָבֶךָ: אֵיכָה נֵדַע אֶת-הַדָּבָר, אֲשֶׁר לֹא-דִבְּרוֹ יְהוָה.? אֲשֶׁר יְדַבֵּר הַנָּבִיא בְּשֵׁם יְהוָה, וְלֹא-יִהְיֶה הַדָּבָר וְלֹא יָבֹא- -הוּא הַדָּבָר, אֲשֶׁר לֹא-דִבְּרוֹ יְהוָה: בְּזָדוֹן דִּבְּרוֹ הַנָּבִיא, לֹא תָגוּר מִמֶּנּוּ.
(למקור המלא בדברים יח
ונמצא שם שמים מתקדש על ידו, ועליו הכתוב אומר (ישעיה מט') "ויאמר לי עבדי אתה ישראל אשר בך אתפאר".
אבל בזמן שאדם קורא ושונה בדברי תורה ואין משאו ומתנו בנחת עם הבריות ועסקו אינו באמונה עם הבריות, הן, הן, אומרים עליו – 'ראו איש פלוני שלמד תורה, כמה רעים מעשיו, כמה מכוערים דרכיו, העבודה! שלא נלמוד תורה ולא נלמד את בנינו תורה,
ונמצא שם שמים מתחלל על ידו, ועליו הכתוב אומר (יחזקאל לו') "ויחללו את שם קדשי באמור להם עם ה' אלה ומארצו יצאו",
ולא נתנה התורה אלא על מנת לקדש שמו הגדול.
מכאן אמרו ירחיק אדם את עצמו מן הגזל, בין מן הישראל בין מן העכו"ם,
ולא עוד, אלא משום שכל הגונב מן העכו"ם, לסוף הוא גונב מן הישראל
ואם הוא נשבע לעכו"ם, לסוף הוא נשבע לישראל, ואם הוא מכחש לעכו"ם, לסוף הוא מכחש לישראל, ואם הוא שופך דמים לעכו"ם, לסוף הוא שופך דמים לישראל,
ולא נתנה התורה אלא לקדש שמו הגדול שנאמר (ישעיה סו') "ושמתי בהם אות ושלחתי מהם פליטים", מהו אומר בסוף הענין "והגידו את כבודי בגוים".
עד כאן לשון המדרש – קידוש השם – בחיים, בהתנהגות בניראות כלפי כל אדם באשר הוא!
חלפו עברו אי אלו שעות וכלשון הפרשה (כי תשא) קול ענות חלושה אני שומע, ובמדויק – קול דממה דקה!
מה ניתן ללמוד מהשקט? מעכלים… חושבים… לא מעניין… – כל דלעיל נכון?!
פתחתי בציטוט מדברי אבא קובנר מתוך דבריו 'אמת התוכחה' (אצרף את מאמרו) דבריו פונים פנימה אל החברה הקיבוצית ושואל – לאן פנינו מועדות, ובעיקר בדבריו הוא שואל כיצד נבחין בין נביא אמת המוכיח בשער לבין נביא שקר ובחתימת דבריו הוא טוען שנביא אמת אינו מסתפק בתוכחה אלא דורש לזכות העם! חיפוש דרך – לבקר ולנסוך תקוה במקביל!
דומני שמה שניסיתי במהלך הלימוד להראות כיצד השאיפה לחברה מתוקנת – 'קדושים תהיו, מחייבת תוכחה נוקבת ומאידך היא דורשת להמנע מפגיעה בזולת!
באם נרצה להרחיב נושא זה הרי שנצטרך לברר מהן גבולות התוכחה (אצרף את דבריו של הנשקה) וכן האם יש למנות אדם, איש או אישה להיות המבקרים כפי שהיה בכתות מדבר יהודה (אצרף את מאמרו של שיפמן)
ניתן לראות כמקור החיוב בתוכחה את האימרה – 'כל ישראל ערבים זה בזה', האם נוכל לדבק בערבות ללא ביקורת נוקבת כדי לתקן את הזולת מתוך שאיפה להגיע לחברה מתוקנת ולו בקצת!
כל טוב
שלמה
אשמח/נשמח אודה/נודה לכל צליל של הערה/הארה!
בשיעור שלנו אמש עלו לא מעט תכנים שעוסקים בתוכחה.
ראשית אנחנו ממליצים להכנס לעמוד המקורות ולעבור עכשיו , לאחר שמיעת השיעור על המקורות השונים שלא היה מספיק זמן לעיין בהם בזמן השיעור
הסיפור של יוסי ממעון מעלה בין השאר את השאלה של התוכחה הסאטירית .
האם היא באמת יכולה להשיג תוצאות או שמא היא רק מאפשרת איוורור של הביקורת באופן שהיא יוצרת אליבי של עימות עם הממסד אבל בפועל מחזקת אותו .?
מה דעתכם? האם ארץ נהדרת או מצב האומה יכולות לשמש כמוכיח לאומי? האם מהדורות החדשות עושות זאת טוב יותר? ומה לגבי תיאטרון או ספרות?
מקורות אחרונים
חברי בית המדרש
אודי ליאון
שלמה פוקס
עורך
אירית חפץ
התיחסות לדיעה של
המשךAudio Redord